СІМ ПОГОД У НАС (Іван Сенченко) науково-художнє оповідання
В осінній час сім погод у нас: сіє, віє, туманіє, шумить, мете, гуде і зверху йде.
— А як же це розуміти? — спитала Катруся.
— А ось так, моя внучечко, — одказала бабуся. — Сіє — це значить падає дрібненький-дрібнецький дощик — мжичить мжичка. Краплиночок не видно, а погуляєш трохи — і шапочка одволожіє... Віє — ти знаєш що: вітер. Восени йому воля, ганяє полями й дорогами. Щільніш загортайся, бо наскрізь продме. Туманіє: з'являються тумани; висять над землею вранці і ввечері, а то й цілий день. Шумить: листя восени жовкне, стає цупке, неначе з міді викуване. Налетить вітер, пожовкле листя од гілок відривається, котиться по стежках, по алеях: а тоді як війне, ніби мітлою мете і листя, і куряву — тільки свист у повітрі! А то й дощ піде. Б'є у шибки — і теж шумить за вікнами. Гуде: восени надворі холодно. Вітер дме у димар, як у велику трубу, і гуде там: гу-гу-гу! І зверху йде: часом дуже захолодніє, тоді дощ на сніг обернеться, сиплеться зверху. Поки до землі долетить — розтане, і знову сиплеться — зверху йде.
Одне слово — осінь.
![](/templates/MainUA/js/share/icon-vk.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-fb.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-tw.png)
Категорія: різне