ЯК ХВОСТУН ХВОСТА ПОЗБУВСЯ (Грицько Бойко) вірш-казка
У Ясика-Карасика був собі кіт:
Не Мурлика, не Воркіт,
Не в чоботях — без чобіт...
Був сивенький кіт,
Кіт Хвостун, кіт-хвастун.
Невеличкий сам на зріст,
Але мав він довгий хвіст.
Як іде — хвостом дорогу мете:
Хвостуном його прозвали за те.
Дуже він хвостом пишався,
Задавався, вихвалявся:
— І пухнатий я, і сивий,
І хвостатий, і красивий!
Я — Хвостун! —
Всі прозвали задаваку,
Задаваку, вихваляку,—
кіт-хвастун.
Хвостуна любив наш Ясик,
Хвостуна жалів Карасик.
Наче в казці, котик жив:
Тепло спав і смачно їв...
Та мишей він не ловив.
А зате Хвостун пухнатий
Добре вмів байдикувати.
Кожен день, цілий день:
То сидить собі, як пень,
То лежить — відпочиває,
То обіда, то дрімає.
Розтовстів наш котик дуже —
До мишей йому байдуже!..
Якось Ясик з ним гуляв
І таке йому сказав:
— Тато мій в цеху працює,
Мама все господарює,
Я ходжу у перший клас...
Тільки ти без діла в нас.
Годі байдики вже бить:
Ти берись мишей ловить!
А Хвостун: — Мишей люблю! —
Мур-мур-мур!
Хочеш — зараз ізловлю! —
Мур-мур-мур!
Та прошу тебе одне —
Няв-няв-няв!
Ти в комору вкинь мене —
Няв-няв-няв!
Послухав наш Ясик таку його річ,
Узяв та й замкнув у коморі на ніч...
А на ранок, а на ранок
Ясик лиш ступив на ганок —
Кіт Хвостун йому навстріч:
— З добрим ранком, Ясику,
Ясику-Карасику, я трудився цілу ніч! —
Не дрімав, полював,
Двох мишей Упіймав!
Подивися — Двох!
Натомився — Ох!..—
Ясик мовить: — Молодчина! —
І коту погладив спину...
Загордився наш хвастун:
— Я похвалений Хвостун!..—
І з усіх котячих ніг
До гусей у двір побіг.
— Гей, ви, гуси-гелготухи!
Хто не чув — нехай послуха:
Я аж двох мишей зловив!
Похвалив мене наш Ясик,
Похвалив мене Карасик,
Ще й погладив, як хвалив.
Не простий вже я пустун —
Мур-мур-мур!
Я похвалений Хвостун —
Мур-мур-мур!
Насміялись гуси з нього:
— Га-га-га!
Ні, не чули ми такого —
Га-га-га!
Так зведеш ти всіх мишей нанівець.
Молодчина ти у нас, молодець!..
А Хвостун ще дужче запишався,
До курей у курник він подався.
— Гей, ви, кури-цокотухи!
Хто не чув — нехай послуха:
Я аж двох мишей зловив!
Похвалив мене наш Ясик,
Похвалив мене Карасик,
Ще й погладив, як хвалив.
Мене й гуси похвалили,
І тепер скажу я сміло:
Не простий вже я пустун —
Мур-мур-мур!
Я похвалений Хвостун —
Мур-мур-мур! —
Насміялись кури з нього:
— Ко-ко-ко!
Ні, не чули ми такого —
Ко-ко-ко!
Так зведеш ти всіх мишей нанівець.
Молодчина ти у нас, молодець!
Підкрутив наш котик вуса:
«Ще й пташкам я похвалюся!»
І побіг він у садок
До пташок.
— Гей, ви, пташки-щебетухи!
Хто не чув — нехай послуха:
Я аж двох мишей зловив!
Похвалив мене наш Ясик,
Похвалив мене Карасик,
Ще й погладив, як хвалив.
Гуси й кури похвалили,
І тепер скажу я сміло:
Не простий вже я пустун —
Мур-мур-мур!
Я похвалений Хвостун —
Мур-мур-мур!
Солов’ї сміються з нього: —
Тьох-тьох-тьох!
Ні, не чули ми такого —
Тьох-тьох-тьох!
Так зведеш ти всіх мишей нанівець.
Молодчина ти у нас, молодець!..
Знали всі уже в селі:
І дорослі, і малі,
І шпаки, і горобці,
І сусідські три вівці...
Всі хитали головами:
— Ой-йо-йой!
От Хвостун у нас герой,
Так герой!..
А «герой» так запишався,
Запишався і зазнався,
Що коли повечоріло
І комору знов закрили,—
Він уже не полював,
А лежав і міркував:
«Не простий вже я пустун —
Мур-мур-мур!
Я похвалений Хвостун —
Мур-мур-мур!
Буду я відпочивать! —
Інші хай мишей їдять,
Бо мені це не пристало —
Я люблю ковбаску, сало»...
Потягнувсь він, позіхнув
І на ящику заснув...
Тишком-нишком
Вийшла мишка із нори.
В шкряботушки
Ніс і вушки догори.
Чує мишка, бачить мишка:
Кіт ліг спать...
— Треба трішки,— каже мишка,—
Зачекать.
Хай засне він, хай задасть він хропака,—
Отоді вже кіт узна, хто я така!
Та й майнула, та й шугнула до нори...
Опівнічної темненької пори
Тишком-нишком вийшли мишки:
Тридцять три! І тягли вони:
Нитки, і шпагат, і мотузки...
Хвостуна мерщій зв’язали,
Хвіст одгризли і забрали
До нори... Кепські справи у кота,
Бо позбувся він хвоста!..
Кіт проснувся вранці рано:
Що таке? Ніяк не встане!
Став пручатись — та дарма, —
Ой-йо-йой! Хвоста нема!..
Тут прибігла з хати Мати,
Вихваляку рятувати,
А за нею Ясик, Ясик-Карасик;
Розв’язали мотузки...
Кіт з комори навтіки!
Та спіткнувся і упав,
Ледве встав і почвалав...
Йде він, голову понурив...
Ну, а кури, ну, а кури,
Як побачили кота
Без хвоста,
Завели на всі лади:
— Куд-куди?
А за ними всі в селі:
І дорослі, і малі,
І шпаки, і горобці,
І сусідські три вівці:
— Так і треба хвастуну,—
Щоб не зазнавався!
Так і треба Хвостуну —
Без хвоста зостався!
![](/templates/MainUA/js/share/icon-vk.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-fb.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-tw.png)
Категорія: поезія