УКРАЇНСЬКИЙ ПРАПОР (Зірка Мезантюк) оповідання
Марійка сиділа й малювала. Спочатку взяла блакитний олівець:
— Хай небо буде ясне! — сказала дівчинка й намалювала небо. — У небі сяє сонечко, — промовила вона та взяла жовтий олівець.
Намалювала сонце — і небо повеселішало.
А внизу — поле, чорне та сумне.
— Розвеселімо його! — мовили жовта та блакитна барви.
Узялися за руки й спустилися на землю: одна — блакитним дощиком, друга — ясним промінням.
У чорній землі спала насінина. Пробудилася та й каже:
— Як мені хороше! Дощик мене напоїв, сонце зігріло. Буду я проростати.
І над землею піднявся зелений паросток, і другий, і третій, і багато веселих зелених паростків!
— Тепер я знаю, — засміялася Марійка, — де жовте й блакитне — там настає весна, бо разом вони утворюють зелену барву.
Відклала олівці й замилувалася: гарна жовта барва з блакитною, як сонце з небом, як волошка з пшеницею, як наш прапор.
![](/templates/MainUA/js/share/icon-vk.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-fb.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-tw.png)
Категорія: казка літературна