СТАРИЙ ПЕС (Василь Сухомлинський) оповідання
Був у чоловіка вірний друг — пес. Багато літ сторожував він добро свого господаря.
Минули роки, пес постарів, став погано бачити. І якось одного літнього дня він не впізнав господаря. Коли той повертався з поля, він вибіг зі своєї будки, загавкав, мов на чужого. Господар здивувався:
— То ти вже не впізнаєш мене?
Пес винувато крутив хвостом. Він ткнувся носом у ногу господаря й ніжно заскавчав. Йому хотілося сказати: «Пробач мені. Я сам не знаю, як це сталося, що не впізнав тебе».
Через кілька днів чоловік приніс звідкись мале цуценя й поставив поруч із псовою будкою ще одну, малу.
— Живи тут, — сказав цуцикові. — Щоб тобі одному не було сумно, — і ласкаво поплескав старого пса по спині.
Потім повернувся, тихо зітхнув і пішов. Пес не міг зітхнути, він жалібно заскавчав.
А на траві грався та перекидався малий цуцик.
![](/templates/MainUA/js/share/icon-vk.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-fb.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-tw.png)
Категорія: казка літературна