ЯК РЕП'ЯШОК СВІТ ПОБАЧИВ (ЮРІЙ ЯРМИШ) літературна казка
Реп'яшок виріс на пустирі за будинком. Ніхто туди ніколи не приходив, бо там і злої Кропиви повно було, й густих Лопухів, і Каміння гострого...
Сумно було Реп'яшкові. Ні з ким навіть словом перемовитись. Сякі-такі новини почути.
Реп'яшок часто звертався до Кропиви.
— Шановна Кропиво, що чути, що нового у світі?
Зла Кропива нервувала:
— Ну, чого чіпляєшся, ніби справжній Реп'ях? Які в нас можуть бути новини? Навіть вжалити нікого!
Отож, коли на пустир завітав веселий Рудий Пес, що був до всього цікавий, Реп'яшок, не роздумуючи, вчепився йому за хвіст.
Гей, скільки цікавого одразу побачив Реп'яшок! Скільки вулиць, завулків і навіть один майдан!
Сидячи в Рудого Пса на хвості, Реп'яшок ганявся за Кішкою, тікав від Тролейбуса і, нарешті, помчав на шкільне футбольне поле, де хлоп'ята ганяли м'яча.
Там Рудий Пес зустрів свого колегу — Чорного.
— А я сьогодні потрощив цілу купу смачних кісток, — похвалився Чорний Пес.
— Хе, а мене запрошують у кольоровому кіно зніматися, — я ж он який Рудий!
— Зате в мене на хвості Реп'ях більший од твого!
Рудий Пес глянув на хвіст свого колеги, потім на свій — ні, не збрехав Чорний Пес!
Реп'яшок, що сидів на хвості у Рудого Пса, захвилювався.
— Я вже не малий! — крикнув він.
Але Рудий не почув його тоненького голоска. Він підбіг до школярика, що грав за воротаря, потерся об його штани, і Реп'яшкові нічого не залишалося, як причепитися до нового господаря.
Адже навіщо нав'язуватися, коли тебе вважають зайвим!
Задзеленчав дзвоник. Школярик підтягнув штанці і помчав до школи.
І Реп'яшок потрапив на урок. Тут було ще цікавіше. Школярик ні хвилини не міг усидіти спокійно за партою.
Він дав щигля школярикові, що сидів позаду, і миттю одержав здачі.
Потім став штовхати ногами свого сусіда, так що Реп'яшок ледь не зачепився за його штани.
Але тут учитель сказав:
— Миколо Петренко, чого це ти весь час крутишся? Мабуть, добре урок знаєш, відповідати хочеш? Виходь до дошки!.. Розкажи нам, що ти знаєш про Африку?..
А Миколка:
— Там живуть білі ведмеді!
Ой, як реготав клас!
Реп'яшок не знав, у чім справа, але подумав: «Добре, що я ззаду до штанці» причепився. Все ж таки не з мене сміються!».
А вдома школярикові мама дала доброго прочухана синові:
— Лишенько моє! Знову зауваження... Та ще й увесь у реп'яхах!
Реп'яшок образився: «Хіба це погано — бути Реп'яхом?». Але він не встиг нічого сказати, бо мама зняла його із штанів і хотіла викинути геть. Але тут задзвонив телефон. Мама поклала Реп'яшка на лаву та й забула про нього за цікавою розмовою.
Увечері Реп'яшок дивився телевізор. Він бачив футбол, концерт, а з передачі «На добраніч, діти!» дізнався, що білі ведмеді живуть не в Африці, а на холодній Півночі...
Вранці школяриків тато на хвилинку присів до столу, взяв якісь папери, і Реп'яшок учепився йому в піджак.
«Цей піджак личить мені, — вирішив він. — Ми одного кольору, і я майже непомітний на ньому!».
Того ж дня Реп'яшок був на роботі. При ньому підписували папери. Він багато чув телефонних розмов про різні справи і навіть відвідав троє засідань!
А ввечері мама сплеснула руками:
— Ой, лишенько мені! Вчора син, а сьогодні батько в реп'яхах!
Вона взяла Реп'яшка й викинула його через вікно — аж у бур'яни.
Але яких тільки несподіванок не буває у світі! Реп'яшок упав на знайомому пустирі — серед Лопухів, Кропиви й Каміння.
І потім усе життя розповідав, як подорожував вулицями великого міста, вчився у школі, як був на роботі і як його запрошували аж на троє важливих засідань!
І Лопухи, Кропива та гостре Каміння слухали його, затамувавши подих. І заздрили йому.
![](/templates/MainUA/js/share/icon-vk.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-fb.png)
![](/templates/MainUA/js/share/icon-tw.png)
Категорія: казка літературна